A nagy aggófű (Senecio umbrosus) a magyar flóra egyik kevéssé ismert ritkasága. Fő elterjedési területe Európa középső és délkeleti részén húzódik, élőhelyeinek nyugati határát Ausztriában éri el, míg keleten Oroszország európai részéig fellelhető. Délre Törökország ázsiai részén és néhány görög szigeten is él. Hazánkban rendkívül ritka, biztosan csak a Dunántúlon, Lesenceistvánd és Tata mellől ismert előfordulása, valamint van egy bizonytalan adata az Alföldről is, Lakitelek környékéről
A nagy aggófű a másfél méteres magasságot is eléri. Levelei hosszúkás lándzsásak vagy elliptikusak, a szár és a levelek gyapjas molyhosak. A fészekvirágzat 25-30 mm átmérőjű, amit nyolc sárga sugárvirág szegélyez. A nagyon hasonló kövér aggófű (Senecio doria) gyakoribb, de annak csak 5-6 sugárvirága van.
Júliustól szeptemberig virágzik, a csöves virágokból augusztus végétől fehér bóbitás repítőszőrös kaszattermések fejlődnek. Innen kapta a nemzetség tudományos és magyar nevét, mert ez a leíró botanikust egy agg ember ősz hajára emlékeztette: a Senecio név a latin senex (öreg) szóból származik. A kaszatok lehullásával egy kopasz fejre hasonlító, gömbölyű vacok marad vissza.
Az aggófüvek az egyik legfajgazdagabb nemzetség a Földön, mintegy 1500 fajuk ismert. Rendkívül formagazdag csoport, különösen látványosak a Kilimandzsáró több méter magasra megnövő, fatermetű aggófüvei – de a Kárpát-medencében már egy másfél méteres aggófű is megkaphatja a „nagy” jelzőt...
A nagy aggófű láprétek erősen veszélyeztetett növénye. Hazánkban a láprétek szárazodása, élőhelyének beépítése és az inváziós fajok terjedése veszélyezteti.
2001 óta fokozottan védett faj Magyarországon.
![](/images/cimlapok/foldgomb-2024-07-08.jpg)
Amennyiben rendszeresen szeretné olvasni lapunkat, fizessen elő kedvezményes áron!
Előfizetek